-Tidligere... -Hva betyr det?
Vi dummet oss ut med besvergelsen.
-Du hadde et segl på hånda. -Etter en drøm om Fillory.
Det kom fra Jane.
Jeg er et medlem av Ordenen. Bibliotekenes voktere i Ingensteds.
Hvem er de i hettene som prøver å drepe meg?
De kan ikke bruke fontenene mer, men de har funnet en ny arbeidsgiver.
Vi er de beste magikerne vi vet om. Men Menolly er døende.
-Bender prøver å være nykter. -Og du?
For åtte år siden var jeg narkoman og etterlot sønnen min i en varm bil.
Udyret dreper oss hele tiden.
Alle døde ikke da vi var i Fillory. Vi trenger kampmagi.
-Vi samler opp følelsene. -Så opplever vi dem intenst siden.
Ved broen står en mann som har tjent meg i 1000 år.
Gi ham tre gaver. Han kommer til å vise deg veien.
Jøss... Dette var ikke som forventet.
Dø, for pokker!
Det sugde virkelig...
Julia! Kady! Endelig. Bienvenidas!
-Forstyrrer vi? -Nei, det er bare et tidsfordriv.
Så...
Vi har med oss gullbusk...og bikake.
-Det var to. Hvor er platinaet? -Vi tok ikke med det.
Synd. Gå ut gjennom gavebutikken.
Men vi tok med oss noe verdifullt og skinnende.
Bare si det. Tar du feil, så tar du feil.
Vi tok med troen vår.
Den var vrien...
Jeg liker det. Men dere utstråler mer skepsis enn tro.
Jeg prøver. Men det var faktisk hun som drømte.
Kady... Moren din utnyttet troen din,-
-men hun er ikke din virkelige mor.
Vår Frue mener at du trenger et mirakel.
Herregud... Hva skjedde?
-Hva gjorde han? -Jeg vet ikke.
Jeg har følt en tetthet siden mamma døde, men det forsvant.
Der har vi det! Tro.
Greit... Da kommer vi til saken. Hvorfor er dere her?
Vi søker audiens hos Vår Underjordiske Frue.
Sier du det? Hvorfor fortjener du å møte Henne?
-Det går bra. -Hvorfor skal Hun sløse tid på deg?
Jeg er bortskjemt og har gjort dumme ting.
Jeg har ikke gjennomgått noe sammenlignet med andre.
-Vil du hjelpe og helbrede dem? -Ja, nettopp det.
Nei.
Nei, nei...
Magikere... Makt er alltid det eneste dere vil ha.
Vet du hva? I lang tid var det faktisk alt jeg ville ha.
Men nå vil jeg bare gjøre det jeg skal.
Hvis Hun er her og bryr seg, vil Hun vel se at vi har ambisjoner?
Så si til Henne at jeg prøver å komme til en høyere makt.
Nuestra Señora sitter og venter, og ingen spør.
Hun ser. Hun gråter.
Men i dag smiler Hun bredt. Her er påkallelsen.
-Måtte Hun velsigne deg. -Takk.
Jeg har enda et råd til den utvalgte.
Du kan ikke gjøre det ugjort. Så vær sikker når du påkaller Henne.
Greit...
Hør her...
Dere ser ut som om dere har begått en forbrytelse.
Etter all sannsynlighet har vi ikke tid til å vente.
Den ene eller andre fæle slutten rammer oss innen noen få dager,-
-om vi ikke i det minste prøver å hente kniven. Så...
Herregud!
Ingensteds er sentrum for multiverset.
Knappen fører dere dit, og så...
-Ja, fontenene er portaler. -Kan jeg si dette uansett?
Man trenger verken en knapp eller annet for å bruke fontenene.
Så ikke fall uti, og ikke gå dere vill.
Hele stedet kryr av hettekledde kampmagikere.
Hvis vi kommer fra hverandre, så dør dere!
Ærlig talt, hva pokker feiler det dere?
-Ingenting. Alt er vel bra, El? -Fenomenalt.
Nei, det går ikke bra.
-Glem det. Vi må... -Nei.
Det er slutt!
Jeg trenger å være i fred.
Alice er bare litt følsom.
-Kan du holde kjeft, Margo? -Er du sint på meg nå?
-Hva har jeg nå havnet i? -Livet mitt.
-Det er ikke morsomt. -Jo, det er det, Quentin.
-Dere må glemme denne dritten... -Vi vet det! Bare vent litt!
Hei...
Kom igjen, slutt å bekymre deg!
Eremitten var nifs. Men du kjente ikke det jeg følte.
Hva han enn kanaliserte, så var det ekte.
Hun er bare nervøs. Det er alltid en nifs fyr innblandet-
-når man skal knuse patriarkatet.
Alt er i ferd med å forandre seg. Alt. Endelig.
Ja... Skål.
-Hva er det? -Du er minst gal.
-Fortell meg hva det gjelder. -Ingenting. Glem det.
-Hva drikker du? -Jeg vet ikke. Triple sec?
-Hva har Quentin gjort? -Jeg vil ikke snakke om det.
Nei vel. Kan jeg få litt?
-Det er godt. -Nei, det er det ikke.
Men vet du hva? Jeg drakk Midori på high school.
Det smaker melon blandet med parfyme blandet med rasshøl.
-Nam. -Jeg ville skyve bort stemmene.
Poenget er at jeg ikke dømmer noen som drikker Triple Sec.
Og...jeg merker det når noen prøver å skyve noe bort.
Midori, altså?
-Fungerer det? -Ingenting fungerer i all evighet.
Men hvis man slutter å tenke på evigheten,-
-så finnes det mye som kan hjelpe en å overleve neste time.
-Tenker du på det han sa? -Det var som om han så gjennom meg.
Kady virker ikke like nølende. Hun ser ut til å ha det bedre.
Jeg vet ikke hvorfor det føles sånn.
Vår Frue kom til meg i en drøm. Burde ikke det ta bort all tvil?
Slikt handler om hensikter. Hva vi bærer med oss.
-Vi har gode hensikter. -Skal jeg slutte å bekymre meg? Nå?
For øyeblikket. Engst deg for Vår Underjordiske Frue i morgen.
I kveld burde det handle om Dionysos.
Jaså, Dionysos?
-Får du napp hos studenter med den? -Færre enn jeg hadde håpet.
Så...la oss si at det fungerer. Hva innebærer det for deg?
-Spør du om jeg kommer tilbake? -Ja.
Jeg har ikke tenkt så langt. Jeg vil bare komme dit.
Så kan jeg bli eller dra til et stille sted.
Hvis Vår Frue har andre planer, kan jeg vie meg til dem.
-Jeg kommer til å savne deg. -Og jeg deg.
På klinikken var du så humørsyk at vi nesten aldri pratet sammen.
Du er virkelig spesiell, Julia.
Det sier du til alle jenter du nettopp har ligget med.
Den var morsom, men jeg mener det.
Den lysten du har på å finne ut av alt er gull verdt.
-Uansett hvor humørsyk jeg blir? -Særlig når du blir humørsyk.
Vi sinte, tvilende personer tier litt for raskt iblant.
Det kan være en grunn til at gudene dro.
Det fantes ingen med glød igjen som kunne rope navnene deres.
Dette virker nok tåpelig, men ikke mist den gløden.
-Det høres ut som om du tar farvel. -Jeg sier takk.
Det er et lite hinder på veien. Skal vi være barnslige nå?
Rolig, "Bambi". Han har rett til å være sint.
Ingen får bli sinte fordi jeg hadde sex med dem.
Bare hyggelig, begge to.
Slutt. Vi var fulle av følelsesmagi. Vi burde få frikort.
-Ikke jeg. -Dere har ødelagt livet mitt.
Det taklet du fint selv, Quentin.
Kan vi bare dra til en annen verden og hoppe over fordelingen av skyld?
Det ville du vel like?
Er det galt av meg å få sympati for Udyret?
Greit.
Jeg trodde ikke at du var sånn.
Jeg skal ikke skamme meg. Du hadde sex med andre. Vi slo opp.
Jeg var ikke meg selv. Jeg gjorde en feil, men du tok til våpen.
Jeg er glad det gjorde vondt!
Jeg vil nødig avbryte samtalen deres,-
-men ifølge den eneste magien vi har må vi stikke, ellers dør vi.
Skyv bort følelsene. Krangle senere. Høres det bra ut?
Fint, dere bruker følelsesflaskene.
Følelsene mine for Quentin ville blitt alles død.
Jeg var veldig sint for litt siden, men dere to er faktisk søte sammen.
Ta hverandre i hendene.
Kom igjen, kjapt!
-Ifølge kartet... -Jeg henter det.
Quentin... Vi har ventet på deg.
Løp!
Pokker!
Den kampen tapte vi.
-Hvordan fant du dette? -Ren flaks.
-Quentin hadde kartet. -Pokker!
Ingen kart, onde leiesoldater. Og innestengt i et bibliotek.
Det har ikke gått etter planen.
Du har vært her før, Penny. Det må være noen vi kan snakke med.
Ja, kanskje det. Følg meg.
Penny, Alice, Eliot og Janet. Dere er sene.
-Jeg heter faktisk Margo. -Denne gangen.
Vi trenger din hjelp. Men det visste du vel allerede.
Ja, og dere får bli, med visse regler.
-Én. Bøkene må ikke skades. -Det skjønner vi.
To. Mat, drikke og rusmidler er ikke tillatt.
Det gjelder også følelsesflasker. De forårsaker alltid skader.
Det forstår dere sikkert.
Jeg valgte antrekk ut fra den flasken!
Kom til saken, Quentin. Jeg skal i styremøte.
Du vet noe om det som har skjedd. Udyret og Eliza.
-Jeg vil vite hva som foregår. -Jeg vet det, men vi er ferdige.
-Hvordan mistet du jomfrudommen din? -Jeg var 24 år.
Jeg var for flau til å si noe til noen, for hun var mye eldre.
Men...
Pokker! Du har klart å dope meg. Hadde du det i teen?
Din lille drittsekk! Sannhetsserum er giftig og forbudt.
Og likevel lar du være å kaste noe magi på meg.
Eliza. Hvem er hun?
Elizas virkelige navn er Jane Chatwin.
Jeg tok bare sjansen der. Hva har Jane med Udyret å gjøre?
Husker du hva Jane fikk i boken "Jenta som tolket tiden"?
Ja, Ember ga henne et ur i en medaljong.
Ember ga henne evnen til å forvri selve tiden på en kosmisk skala.
Jane brukte evnen til å skape en tidskrets.
Når hun ikke klarte å stoppe Udyret, startet hun kretsen på nytt.
En tidskrets. Ja vel.
Så, hva skal vi gjøre med Udyret?
-Du bare blander deg i alt. -Det gjør jeg slett ikke.
Kan du forestille deg hvor mange ganger vi har snakket sammen?
Du har gitt meg sannhetsserum 27 ganger, og jeg er lei av det.
-Er det "Groundhog Day"? -Du må alltid nevne den jævla filmen.
Jeg har fortsatt ikke sett den. Og jeg skal ikke gjøre det heller.
-Svar på spørsmålet. -Jane endrer noe i hver krets.
For å se om resultatet forandres.
Seglet på hånden din førte deg sammen med Alice.
Jane satte i gang ballen for å få dere til å samarbeide.
Og vi vet jo alle hvor bra det gikk siden.
-Har noe hjulpet? -Så langt ender alt med at du dør.
-Hvor mange ganger har jeg dødd? -39.
Hvis du dør en 40. gang, så slipper jeg det spørsmålet igjen.
Jane er død, Quentin.
Kretsen er lukket. Ingen kan starte den igjen.
-Er det over nå? -Det er ikke mitt problem.
Jeg merker at en tidskrets starter, men jeg kan ikke forandre den.
Vi får håpe at Jane endret det rette denne gangen.
-Var det noe mer, Quentin? -Hva er annerledes denne gangen?
Ingen bøker på gulvet!
Jeg elsker denne. Bilder fra ubeskrivelige steder.
Jeg vet at du avskyr det, men Reisende skrev våre beste bøker.
Biblioteket er som det er takket være dem.
-Det høres enkelt og morsomt ut. -Nei, men det er verdifullt.
Og flinke Reisende har det veldig morsomt på reisene sine.
Jeg leter etter informasjon som kan hjelpe meg å mestre det.
-De bøkene er på en annen filial. -Selvsagt.
Kan du påskynde en forespørsel? Jeg må vite hvordan jeg tar noen med meg.
-Jeg legger inn en anmodning. -Hvorfor er jeg ikke optimistisk?
Fordi Kafka skrev "Prosessen" etter en uke i et bibliotek.
Men Penny... Hvis du kan overleve lenge nok,-
-så kommer du til å få taket på det. Det lover jeg.
"Hvis"? Står det i boken min?
Jeg avslører ingenting.
Hei.
-Var jeg på Brakebills? -Ja.
Du var der 39 ganger. Du var det som ble forandret.
Jane kastet deg ut for å gjøre deg sterkere.
Da hadde jeg rett. Jeg har hatt rett hele tiden.
Jeg vet ikke hva jeg skal si, Jules.
Jeg burde ha trodd på deg, Jules. Jeg burde ha skjønt det. Og...
Det unnskylder ikke det jeg gjorde mot deg. Det var dumt.
Og hevngjerrig. Og veldig farlig.
-Jeg er lei for det, Q. -Takk.
-Hvor skal vi ordne det? -Jeg vet ikke.
Jeg blir snart drept og vil ikke dø mens jeg er sint på min første venn.
-Jeg savnet deg, for pokker. -Samme her.
Du lukter likt.
Greit, så...
En stor konspirasjon. Julia må ikke gå på Brakebills. Så?
Du takler dette bedre enn jeg ville ha gjort.
Det er fordi det finnes større og bedre magi i verden.
Jeg har sett utrolige ting. Jeg kan knapt tro det selv.
Hva?
Noen venner og jeg har drevet med noen eklektiske ting.
-Du og Kady? Hvor er hun? -På et oppdrag. Det er de alle.
De fikk strenge ordre.
-Fra hvem? -En gudinne.
Vi mante Henne frem, og Hun kom.
-Hit, til leiligheten din? -Du tror meg ikke. Det forstår jeg.
Derfor ga Hun meg bevis.
-Er det melk? -Ja. Kald, ubrukelig. Ekkel.
Men se nærmere.
Herregud... Hvem gjorde denne magien?
Jeg sa jo det. Hun.
Det var sykt, som når man tar en stor tripp ecstasy.
Da Hun rørte ved meg, gikk psyken min nesten i oppløsning.
Hun rørte ved oss alle, og ga oss alle det vi ba om.
Hun kurerte Menollys brystkreft og sendte Richard dit han ville.
-Magi kan jo ikke kurere kreft. -Ikke vanlig magi.
Jeg skal ikke lyve. Det var tøft å ikke få gå på Brakebills.
Men jeg kan ikke sitte her nå og tro at det ikke var skjebnebestemt.
-Eller rett tilfeldig kombinasjon. -Som du vil, nihilist.
Jeg trenger din hjelp. Jeg kan ikke dra tilbake.
Jeg kom bort fra vennene mine. De kan ikke slåss mot Udyret alene.
Du vil altså at jeg skal bli med deg til Fillory?
-Ja. -Kom.
Det var som pokker! Det er bordet vårt!
Vi har egentlig planlagt reisen siden vi var ni år.
Vår Frue ga meg i oppdrag å... Nå høres jeg gal ut.
Ja, egentlig. Hva slags oppdrag er det?
Hun sa at det var skjebnen min å oppdage en ny type magi.
Hun sa at den var noe man ikke kan få i gave.
Den må oppdages. Så vi må finne den.
-Jeg vedder på at den er her. -Da skal vi vel til Trollmannen.
Har du tenkt på hvordan vi skal komme oss dit?
Blitskrigen begynner i 1940. Moren deres dør i 1941.
-Hvor vil du hen? -Jo...
Vi kan ikke åpne en dør, men vi vet når de åpnes.
Hver gang søsknene Chatwin går dit. Vi kan følge etter dem inn.
Alt jeg vet er at tidsmagi tydeligvis finnes.
Den har køddet med oss i 39 liv. Så vi kan utnytte den.
-Da havner vi i fortidens Fillory. -Fillory er jo magisk.
Jane faller ned i en sump og dukker opp 20 år senere.
Hun inngår en avtale med Våkekvinnen om å sende henne tilbake.
Når man først er der, finnes det alltid en løsning.
Jeg har en idé. Noe som Richard fortalte.
Men vi må hente det et sted. På Brakebills.
Man må være student der for å komme seg forbi skjoldene.
Alumninøkkel. Richard ga meg den.
Det er umulig å finne noe her. Det er en hel fløy med kun kattemalerier.
-Har du funnet noe? -Mike McCormicks bok. En novelle.
Han var republikaner. Kan du tro det?
Men det verste av alt... Han hadde et lykkelig liv.
-Han er borte. Hvorfor plager du deg? -Det er min feil at han er borte.
Av alle som ikke forstår står du øverst på listen.
-Hva gjør du her? -Legger fortiden bak meg.
-Unnskyld. Vi betaler boten. -Nei, dere forvist fra biblioteket.
-Det er bare en bok. -Nei, et uerstattelig liv.
Vent!
-Hva har dere gjort? -Nå går vi.
Bro til antikkens Roma. Bro til krittperioden.
Her er en! Southampton i England i 1912.
-Titanics jomfrureise? -Så morsomt.
-De går bare til en spesifikk tid. -Og da står man fast der.
Man trenger et sjeldent grunnstoff. Alt var brukt opp innen 70-tallet.
Vent litt... Her er en avhandling. Noen studenter ville drepe Hitler.
Operasjon "Dø, Führer".
-Men Hitler var en god kampmagiker. -Ja, og Hitler drepte dem.
-Hva er datoen for tidsbroen? -19. april 1942.
19. april...
Husker du "Den flygende skogen"?
Jane skal inn til byen for å kjøpe en gave til Martin.
-21. april 1942. -To dager senere. Det kan gå!
-Takk og lov for Hitler. -Nei...
Det høres fælt ut.
-Jordfontenen er blokkert. -Jeg sa jo det.
-Hva ellers skulle vi ha prøvd? -Å ikke bli kastet ut av biblioteket!
Nå går vi videre!
-Stopp! Vi er gode Jord-magikere. -Er dere fra Brakebills?
Josh Hoberman fra avgangsklassen i 2016!
Bli med meg hvis dere vil leve! Jeg har alltid ønsket å si det.
Men vi burde faktisk gå.
Velkommen til Hobermans residens.
Forsyn dere, men ikke spis gulrøtter. De er veldig psykedeliske.
Omstendighetene i Ingensteds er veldig merkelige.
-Jøss! Den smaker pizza. -Ja visst!
-Hvor lenge har du vært her? -I noen uker.
Jeg venter på å se om andre i klassen min skal dukke opp.
Ikke bli skremt, men ingen på Brakebills vet hvor dere er.
Og det har gått to år.
Ja visst, ja! Victoria advarte meg mot det med tiden.
-Kjenner du henne? -Jeg lever takket være henne.
Vil du fortelle oss hva som skjedde med klassen din?
-Hvor dro dere? -Vi dro til Fillory i ferien.
V er fantastisk. Hun reiser rundt i universet.
Lærerne tvang på henne en tatovering, men hun skar den bort.
Josh! Jeg klarte det! Jeg har funnet Fillory!
Vi kan dra til Fillory!
Vi ville dra dit for å feste og så reise tilbake.
Men ryktet spredde seg til alle, unntatt et par null.
V var så flink at hun kunne ta med alle.
Det var magisk!
Mer magisk enn Brakebills. Som fra svarthvitt til maling.
V og jeg hadde trekant med en najade.
Og Donnie hadde sex med en snakkende hest.
Det er ikke tabu i Fillory, siden dyrene kan samtykke, men...
Vi skjønner, dere knullet dyr. Hvordan havnet du her?
Jeg ble lurt til et oppdrag som var en felle for Victoria.
-En fyr jeg kaller "Møllmannen"... -Vi kjenner den klovnen.
Det ble et blodbad. V sendte meg hit og dro tilbake.
Jeg har bare ventet, men V burde ha kommet tilbake nå.
Han fikk tak i henne, men hun er fremdeles i live.
-Hvordan vet du det? -Jeg er som henne. Derfor er jeg her.
-Ta oss med, så redder vi henne! -Jeg...
...har ikke funnet ut hvordan man tar med seg folk ennå.
Glem det, vi kan ta en fontene.
-Men hvor er Fillory-fontenen? -Tre ruter opp, en rute til venstre.
Problemet er kampmagi-idiotene som vil pulverisere oss.
Diskuter saken.
I skapet. El og Margo har laget en dør til favorittpuben i London.
De ser morsomme ut.
-Du skulle ha vært her. -Nei, Jane hadde nok rett.
Da ville jeg ikke ha oppdaget hva magien er til for.
Hva er magien til for, da?
For å reparere ting, dummen.
Jeg begikk mange tabber før jeg fant ut det.
Det eneste jeg har klart å reparere er småting og tøv.
Hvis det var lett å reparere store ting ville alle ha gjort det.
Kom nå.
Alice... Få deg litt søvn.
Jeg vet det. Det er like greit. Jeg løser aldri det her.
Jeg vil finne ut hvordan vi kommer til fontenen uten at vi alle dør.
-Trenger du hjelp? -Du, Penny...
-Beklager om du fikk feil inntrykk... -Slutt.
Det var morsomt, greit?
-Du er en av de få jeg respekterer. -Du har rett.
-Jeg gjør det bare merkelig. -Det er merkelig.
Vi er merkelige. Men hva så? Vi er jo venner.
Jeg tenker bare på Quentin. Jeg vet det...
Men det føles så fælt om han ikke får oppleve Fillory.
Så husker jeg at jeg hater ham. Hvorfor er jeg slik en idiot?
Quentin er irrelevant.
Det er en unnskyldning for det du alltid gjør.
"Jeg må gi opp, jeg løser aldri dette." Nå er det alvor.
Det er på tide å slutte å tenke sånn.
Fosformaning. Jeg kan bøye lys rundt oss, slik at vi ikke synes.
Det blir vanskelig med to soler, men ikke umulig hvis vi står tett.
-Når skal vi gå? -Snarest. Solene står riktig nå.
Så har det begynt...!
Penny og Eliot er høye. Bøy dere ned og stå nær meg.
Vi skjønner. Ikke sant?
-Kommer du, Eliot? -Jeg er på vei, Bambi.
Da gjør vi det.
Greit.
Herregud! Er det flyalarm?
1942, ja...
-Vi må ut herfra. -Ja.
Gå til høyre.
-Går det bra, Eliot? -Alt er fantastisk.
Venstre!
Ja, jeg tok med en pistol.
"Takk, Margo." Vær så god.
-Hvorfor gikk du ikke? -Syre-gulrøtter.
Margo... Du reddet faktisk livet mitt.
Hurra. Du kan drikke i en dag til.
-De ser oss. -Løp!
-Herregud... Hun ser så ung ut. -Hun vet ikke hva som venter.
Det må være den. Døren til Fillory.
Hun kommer!
-Er du klar, Janey? -Ja, Martin. Jeg tror det.
Herregud...
Q!
Se...
Hva...?
Tekst: Eivor Bekkhus www.sdimedia.com